www.partis.si HD uploader "vrhovc"
D V O R I Š Č N O O K N O
Jih imaš nad 40, kolega?
Ko se zjutraj zbudiš; se počutiš izčrpanega in preutrujenega?
Imaš ta občutek ravnodušja?
Jefferies. -Čestitke, Jeff.
Zakaj pa? -Znebil si se oklepa.
Kdo pravi, da sem ga rešen?
Sreda je.
7 tednov od dne, ko si si zlomil nogo. Je tako?
Gunnison, kako ti je sploh uspelo postati tako dovršen urednik
s tako pomanjkljivim spominom?
Varčnost, marljivost in trdo delo...
pa založnik, zasačen s svojo tajnico.
Sem izbral napačen dan? -Ne...
Pač pa napačen teden.
Naslednjo sredo namreč, bom zlezel iz tega mavčnega zapredka.
Ah, kakšna škoda, Jeff. No, vsak dan pa res ne morem imeti sreče.
Pozabi da sem klical.
Ja, prav hudo mi je zate, Gunnison.
Gotovo ti je muka misliti, kako bom še cel teden nosil ta oklep.
Ta teden me bo prikrajšal za najboljšega fotografa,
tebe pa velike naloge.
Kje?
O tem sploh nima smisla govoriti.
Oh, daj no, povej. Kje?
Kashmir. To jutro sem dobil dopis vodje ministrstva.
Ti kraji so tik pred razsulom.
Kaj sem ti rekel? Ti nisem rekel, da bo to kraj, na katerega bomo prežali?
Si. -No, kdaj odidem? Čez pol ure? Čez uro?
S tem oklepom? Ne greš! -Ne bodi no slabe volje.
Fotografiram lahko iz džipa ali bivoljega hrbta, če bo potrebno.
Za našo revijo si preveč dragocen, da bi se v tem stanju klatil naokrog.
Poslal bom Morgana ali Lamberta.
Morgan ali Lambert. Res prima.
Dal sem se skoraj ubiti zate,
ti pa mi povrneš s krajo moje naloge.
Nisem te prosil, da stojiš sredi dirkališča.
Iskal si nekaj dramatično drugačnega.
Pa si dobil. -Kakor tudi ti.
Zbogom, Jeff. -Čakaj no malo, Gunnison...
Moraš me spraviti od tu.
Šest tednov čepim v dvosobnem stanovanju,
brez vsakega dela, razen opazovanja sosedov skozi okno.
Adijo, Jeff. -Nikar, Gunnison...
Če me ne izvlečeš iz tega močvirja dolgočasja,
bom izvedel nekaj brezobzirnega.
Na primer? -''Na primer?'' Poročil se bom.
Potem ne bo nobene možnosti več kam iti.
Čas je že, da se poročiš,
predno postaneš osamljen zagrenjen starček.
Ja, si me lahko predstavljaš?
Dirjam domov v toplo domovanje
poslušat pralni stroj, pa pomivalni stroj,
odnašalce smeti in sitno ženo.
Jeff, po novem ne sitnarijo, pač pa diskutirajo.
A, takšna je ta reč? Tako torej?
Že možno, da v elitnem okolišu diskutirajo.
V moji soseski še vedno sitnarijo.
Ja. No, ti najbolje veš. Te pokličem, Jeff.
Ja. Boš imel naslednjič par dobrih novic?
Dobro jutro. Rekla sem: ''Dobro jutro!''
Oh, dobro jutro.
Slišiš, na tvojem mestu ne bi kopala tako globoko.
Veliko preveč jim zalivaš. Vse preveč vode.
Zakaj ne utihneš?
Lepa reč!
Samo da veš.
Kazen za oprezanje je v zvezni državi New York
je 6 mesecev kaznilnice.
Živijo, srčece.
Pa še to; kaznilnica je brez oken.
Veš, včasih so iztikali oči z razbeljeno grebljico.
Je katera od teh bikini-bomb, ki jih venomer opazuješ,
vredna razbeljene grebljice?
Za božjo voljo.
Postali smo rasa oprezovalcev.
Ljudje bi morali iz svojih hiš
poiskat spremembo.
Tako je! Kaj porečeš na to preprosto filozofijo?
Citat iz revije Reader's Digest, april 1939.
No, navajam le najboljše.
To jutro mi ni treba izmeriti temperature.
Tiho. Poglejva, če boš presegel 38 stopinj.
Veš, morala bi biti vedeževalka,
ne pa negovalka pri zavarovalniški družbi.
Imam nos za težave. Zavoham jih na 10 milj.
Si slišal za finančni zlom leta '29. Napovedala sem ga.
Le kako ti je to uspelo, Stella?
Preprosto. Negovala sem direktorja General Motorsa.
''Obolenje ledvic'', so rekli. Jaz pa: ''Živci.''
Potem sem se zamislila:
''Kaj bi te pri General Motorsu spravljalo ob živce?''
''Hiperprodukcija'', si rečem. ''Propad.''
Ko mora šef General Motorsa desetkrat dnevno na stranišče,
utegne kmalu odplakniti celo državo.
Veš, Stella, v ekonomiji obolenje ledvic
nima ničesar skupnega z borzo.
Popolnoma nič. -A se je sesula, mar ne?
Ja. -Težave voham prav tu, v tem stanovanju.
Najprej si razlomiš nogo,
potem pa skozi okno oprezaš za stvarmi,
ki jih ne bi smel videti.
Težava.
Te že vidim na sodišču,
v družbi množice odvetnikov, ogrnjenih v suknjiče.
Zagovarjaš re rekoč:
''Sodnik, saj je bila le nedolžna zabava.
Svoje sosede imam rad kakor oče.
Sodnik pa pravi: ''Čestitke torej,
pravkar so se ti porodila 3 leta v Dannamori.
Ah, veš, prav ta hip imam probleme z zaželenostjo.
Imaš pomanjkanje hormona.
Kako to razbereš iz termometra?
Tiste razgaljene lepotice, ki si jih opazoval,
ti v mesecu dni niso dvignile temperature niti za stopinjo.
Pa smo tam.
Še en teden.
Mislim, da imaš kar prav. Mnenja sem, da bodo nastopile težave.
Saj sem vedela.
Uf! Sploh kdaj pogreješ to stvar?
Poživlja tvoj krvni obtok. -O, takšna je ta reč.
Kakšne vrste težave? -Lisa Fremont.
Se hecaš? Lepo, mlado dekle je,
ti pa si razumen, zdrav mladenič.
Pričakuje, da jo omožim. -Običajna stvar.
A tega nočem. -Neobičajna stvar.
Nisem še pripravljen na zakon.
Vsak moški je nared za poroko, ko se pojavi pravo dekle.
Lisa Fremont pa je pravo dekle za vsakogar s pol možgani,
pa četudi je na eno oko slep. -Je že v redu.
Kaj pa si zagrešil, sta se sprla? -Ne.
Je ata nabasal šibrovko? -Kaj?!
Prosim te, Stella. -To se je že dogajalo, veš.
Nekateri najsrečnejši zakoni
so se dobesedno začeli pred puškino cevjo.
Ne, pač ni primerna zame. -Pa ja, je pač popolna.
Preveč popolna je. Preveč nadarjena.
Preveč lepa je. Preveč uglajena.
Presežek vsega, kar si želim.
Bi se o tvoji želji dalo kaj razpravljati?
Kaj? Enostavno kot pasulj, Stella.
Ona spada v prefinjeno vzdušje na Park aveniji, saj veš:
drage restavracije, koktajl zabave za izobražence.
Ljudje z občutkom se razumejo z vsakršnim okolišem.
Si jo predstavljaš, kako se klati po svetu s fotografom,
katerega prihranki ne presegajo tedenske plače?
Ko bi vsaj bila povsem običajna.
Se ne boš nikoli poročil?
Verjetno se bom prav kmalu oženil,
a to z žensko, ki si življenje ne predstavlja le...
le kot novo obleko, pa jastoga za večerjo
in zadnji krik mode.
Potrebujem žensko, ki bo pripravljena... Počakaj.
Ki bo pripravljena iti kamorkoli in početi karkoli, pa z veseljem.
Najbolj pošteno od mene bi torej bilo, da vso stvar prekličem.
Naj si najde koga drugega.
Ja, te že slišim reči:
''Spokaj iz mojega življenja, ti popolna lepotica. Predobra si zame.''
Takole je to, gospod Jefferies. Nisem izobražena,
a nekaj ti lahko povem.
Ko se moški in ženska medsebojno opazita in sta si všeč,
bi morala trčiti skupaj, bum,
kot taksija na Broadwayu,
ne pa čepeti vsaksebi in preučevati drug drugega
kot ustekleničena vzorca.
Obstaja inteligenten pristop k zakonu.
Inteligenca!
Nič ni človeštvu povzročilo toliko težav, kot inteligenca.
Sodoben zakon.
Ne, razvili smo svoja čustva. -Neumnost.
Ko nekoga vidiš, se ogreješ zanj, se poročiš.
Zdaj se bere veliko knjig,
spopada z neskončnimi besedami, psihoanalizira;
končno znaš pojasniti razliko
med mečkanjem in izpitom za civilno zaščito.
Ljudje imajo različne emocionalne nivoje...
Ko sem se poročila z Mylesom, sva bila neprilagodljiva bebca.
Še vedno sva in vsaka minuta nama je bila v veselje.
To je pa lepo, Stella.
Bi mi zdaj pripravila sendvič, prosim?
Bom. Pa še malo zdrave pameti ti namažem na kruh.
Lisa je do ušes zaljubljena vate.
Nasvet v dveh besedah: omoži jo.
Ti je veliko plačala? -Oh!
Takole.
Izvolita ključ. -Hvala.
Če si kaj zaželita, kar pozvonita.
Srček.
Pridi.
Moram te ponesti preko praga.
Firbec.
Kako je z nogo?
Malce boli.
Pa tvoj trebušček? -Prazen kot beračeva malha.
Kaj pa ljubezensko življenje?
Nič kaj aktivno.
Te muči še kaj drugega?
Kdo pa si?
Če greva lepo po vrsti:
Lisa...
Carol...
Fremont.
Tista Lisa Fremont, ki nikoli ni dvakrat v isti obleki?
Pa le zato, ker se to pričakuje od nje.
Pravkar je prispela z letalom iz Pariza.
Misliš, da bo šla v promet? -Odvisno od cene.
Naj pomislim. Prišteti je potrebno letalsko karto,
carino, razne dajatve,
maržo. -Cena je 1100$.
Enajst stotakov?
To obleko bi morali uvrstiti na borzo vrednostnih papirjev.
Ducat dnevno iz tega cenovnega razreda jih prodamo.
Kdo pa jih kupuje, pobiralci davkov?
Četudi bi jo morala plačati, je vredna tega denarja.
Za svečane priložnosti pač. -Čemu, se mar kje dogaja kaj pomembnega?
Prav tu. Pomembna noč.
Ah, saj je le dobra stara sreda.
Koledar jih je poln.
To je otvoritvena noč zadnjega morečega tedna v oklep odetega L. B. Jefferiesa.
No, nisem ravno zapazil velikega povpraševanja po vstopnicah.
Jasno, ko sem pa vse pokupila.
Veš, ta zabojček za cigarete je doživel že boljše čase.
Nanj sem naletel v Shanghaju, ki je tudi že doživel boljše čase.
Razbit je, nikoli ga nisi uporabljal.
Preveč kičast je.
Poslala ti bom preprostega, brez okraskov, srebrnega, s tvojimi začetnicami.
Ni šans, da trošiš svoj težko prigaran denar.
To hočem.
Oh!
Kaj misliš, ko bi začela z večerjo v restavraciji '21'?
Naju nemara spodaj čaka rešilni avto? -Ne. Nekaj boljšega.
-'21'.
Hvala za potrpljenje, Carl. Kuhinja je tamle levo.
Vzela bom vino.
Dober večer, gospod Jefferies. -Carl.
Kar na štedilnik pristavi, Carl. Na minimum. -Da, gospa.
Dajva, odpriva vino. -Prav.
Montrachet. (francosko belo vino) -Najboljše je v velikih, polnih kozarcih.
Tamle je odpirač.
Kar sem, bom jaz.
Dovolj velika? -Ja, v redu sta.
Ne morem si zamisliti nič mučnejšega in dolgočasnejšega
od tega, kar prestajaš in zadnji teden je gotovo najtežji.
Naj jaz. -Prav.
Ja, rad bi snel to stvar in pričel migati.
No, pripravljam ti nepozaben teden.
Odlično, hvala.
Samo še trenutek, Carl.
Tole bo zadostovalo za taksi. -Hvala, gospodična Fremont.
Prijetno večerjo, gospod Jefferies. -Velja. Lahko noč.
Lahko noč.
Kakšen dan je za mano.
Si utrujena? -Niti malo.
Ves dopoldan sem bila na sestanku s prodajalci,
nato sem odhitela k Waldorfu, na hitro nekaj spit z madame Dufrene,
ki se je pravkar vrnila z zapažanji iz Pariza.
Potem kosilo v ''21'' z osebjem iz Harperjevega bazarja.
Ob tej priložnosti sem naročila večerjo.
Pa na dveh različnih krajih predstavitev dveh jesenskih kolekcij.
Sledil je koktajl z Lelandom in Slim Haywardovo.
Želimo pridobiti njegovo novo kolekcijo.
Potem pa hitro nazaj na preoblačenje.
Zdaj pa povej... povej mi, kako je bila oblečena gospa Hayward?
Oh, izgledala je zelo elegantna. -Komaj verjamem.
Imela je eno najbolj božanskih, ročno izdelanih italijanskih...
Oh, italijansko? -Eh, ti.
Italijansko. Si predstavljam. -Če pomislim, da sem te danes
v članku trikrat pohvalila. -Si me res?
Takšne reklame ni možno kupiti. -Vem.
Nekoč si boš mogoče želel odpreti lasten studio.
Kako pa naj bi ga vodil, na primer, iz Pakistana?
Jeff...
Ni že čas, da se ustališ? Sam lahko odločaš o svojem delu.
Želim si, da bi bilo tako. -Pa si izpolni željo.
Hočeš reči, naj se odpovem reviji? -Da.
Zakaj? -Zase in zame.
Že jutri bi ti lahko preskrbela ducat zaposlitev.
Oblikovanje, portretiranje.
Ne smej se mi! Lahko bi. -Prav tega se bojim.
Si me predstavljaš v džipu na poti v modni salon,
obutega v vojaške škornje, neobritega? Ne bi to zažgalo?
Lahko se te predstavljam zelo postavnega in uspešnega,
v temno plavi, flanelasti obleki.
Bi nehala z neumnostmi?
Zdi se mi, da bo pametneje pripraviti večerjo.
Kdor te vidi,
ta te vzljubi.
In jaz vidim te
povsod:
v zori jutranji,
v svetlobi lunini.
Kamorkoli se ozrem,
tam si ti.
Kdor te vidi,
ta te vzljubi.
Jaz pa vidim te nenehno:
na pločniku,
v predsobi.
Po samotnem stopnišču vzpenjajoč.
Nekoč
dovoli mi razkriti,
kako je proti sreči se napotiti.
Ugotovila boš takrat,
kako dobro te poznam.
Saj docele te poznati,
je kot vse o tebi na pamet znati.
Kdor te vidi,
ta te vzljubi.
Ti ne zgineš mi nikoli izpred mojih oči.
In jez te ljubim,
te znova vidim
v sanjah starih istih,
ta večer.
Gospodična Osamljenka.
Vsaj ta problem ti ne bo nikoli povzročal skrbi.
Res?
Mar od tu lahko vidiš moje stanovanje, vse tja do 63. ulice?
Ne, to ravno ne, toda... tu imava stanovanjce,
ki je nemara prav toliko priljubljeno kot tvoje.
Nedvomno se spomniš gospodične Torzo, balerine?
Kot čebela matica je, ki izbira trote.
Rekla bi, da opravlja najtežje žensko opravilo.
Poigravanje z volkovi.
Hvala.
Glej no, izbrala je najobetavnejšega.
Ni zaljubljena vanj... sploh v nobenega od njih.
Kako lahko rečeš kaj takšnega na daljavo?
Mar nisi rekel, da je podobno mojemu stanovanju?
Upam,da je tokrat zadosti kuhano.
Izvoli.
Od kod prihaja ta čudovita glasba?
Od nekega skladatelja iz stanovanja tu zgoraj.
Glej no...
Živi sam.
Najbrž je imel zelo nesrečen zakon.
Ali pa je očaran.
Skoraj, kot bi bila napisana nalašč za naju.
Sploh me ne čudi, da se tako muči z njo.
Vsaj večerji ne moreš nič očitati.
Lisa... popolna je.
Kot vedno.
Ne more biti tolikšne razlike med ljudmi in njihovim načinom življenja.
Vsi jemo, se pogovarjamo, pijemo, se smejimo, nosimo obleke.
Poslušaj no...
Če to praviš zgolj zato, ker mi nočeš povedati resnice,
ker mi nekaj prikrivaš, bi morda celo razumela.
Ničesar ne prikrivam. Pač le...
To nima nobenega smisla.
V čem se tu tako razlikuje od tam, ali kateregakoli obiskanega kraja?
Mar ni možno enako lahko živeti na obeh krajih?
Nekaterim ni. Če bi mi dopustila...
Kaj je posebnega v potovanju s kraja v kraj in v fotografiranju?
Kot bi bil turist na neskončnem dopustu.
Prav. To je tvoje mnenje. Pravico imaš do njega.
Zdaj pa mi dopusti povedati moje... -Nesmiselno je reči,
da to lahko opravi le posebna, zasebna skupinica posvečenih.
Izjavil sem nekaj preprostega, resničnega,
a tega ne morem argumentirati, če za trenutek ne utihneš.
Če je tvoje mnenje tako nevljudno kot tvoje manire, mi ni mar zanj.
Oh, daj no. Ohladi se.
Ti! Ne znam se prilagoditi tukajšnjemu okolju. Ti se ne znaš tamkajšnjemu.
Po tvoje, bi se morali ljudje roditi, živeti in umreti
na istem kraju. -Utihni!
Si kdaj jedla ribje glave in riž? -Jasno da ne.
No, mogoče jih boš morala, če nameravaš z mano.
Si kdaj poskušala obdržati toplino v C-54 na višini 5000 m,
pri 20° C pod ničlo?
Oh, to počnem vedno,
ko le imam malce časa po kosilu.
So kdaj streljali nate? Te preganjali?
Si bila kdaj napadena,
ker je nekdo zaradi tvojega fotoaparata izgubil priljubljenost?
Si kdaj... Te visoke pete bi bile nadvse primerne za džunglo.
Pa najlonke in teh 180 gramov perila.
90. -No pa 90 gramov.
Na Finskem bo prava uspešnica, tik preden boš zmrznila.
Veš kaj, če se naj spoznam, je to izbira primernih oblačil.
Ja, ja.
Pa si priskrbi dežni plašč v Braziliji, tudi ko ne dežuje.
Lisa, v tem poslu s seboj nosiš le en kovček.
Tvoj dom je razpoložljivo prevozno sredstvo.
Ne spiš prav dosti. Poredko se umivaš.
Včasih je hrana, ki jo ješ,
iz stvari, ki so ti žive odvratne že na pogled.
Jeff, ni treba biti tako namerno odvraten, da bi me le prepričal v zmoto.
Namerno odvraten? Trudim se povedati na lep način.
Lisa, sprijazniti se moraš s tem, da nisi ustvarjena za takšno življenje.
Nekaj jih je.
Pretrmast si, da bi se pričkala s tabo. -Nisem trmast. Le resnicoljuben.
Saj vem, skromno bi mi rekel, da bodo to ene same dolge počitnice,
jaz pa bi se zavedla krutega razočaranja.
Čakaj no malo.
Počakaj no. Če na vsak način hočeš iti, ti bom z veseljem ugodil.
Ne, pravzaprav si tega ne želim.
Tako torej?
Nočeš ostati tu, jaz pa ne morem s tabo.
To bi bila napaka.
Mar se eden od naju ne bi mogel spremeniti?
Ta hip nič ne kaže na to.
Zaljubljena sem vate.
Ni mi mar, s čim se preživljaš.
Bi pa nekako rada bila del tega.
Ponižujoče je ugotoviti, da je edini možni način
predplačilo naročnine za tvojo revijo.
Zdi se mi, da nisem punca, kakršna sem mislila, da sem.
S teboj ni nič narobe, Lisa.
Celotno mesto ti je pokorno.
Zgleda da ne.
Zbogom, Jeff.
Lahko noč, si mislila reči?
Mislila sem, kar sem rekla. -Daj no, Lisa...
bi lahko...
Bi lahko... ostalo po starem?
Brez kakršnekoli prihodnosti?
Kdaj te bom spet videl?
Ne tako kmalu.
Vsaj ne pred jutrišnjim večerom.
Hej! Dežuje.
Zgrabi tole. Počakaj, še budilko vzamem.
On, ne!
Povleci.
Vleci ga. Pusti, bom jaz.
Kar noter pojdi.
Ne, ne moreš vstopiti. Zelo pozno je.
Ne. Ne, ne zdaj. Pozno je.
Ne! Lahko noč, sem rekla.
Kaj pa naj bi to predstavljalo, gospa? -Imenuje se ''Lakota''.
Mislil bi, da bo dež prinesel osvežitev.
Pa je le soparnost. -Ah, tam ja.
Tam se je nekaj zataknilo. Prav tam.
Zavarovalnica bi bila zadovoljnejša,
če bi noč prespal v postelji, ne pa na vozičku.
Kako pa veš? -Podplute oči imaš.
Gotovo si cele ure buljil skozi okno.
Ja, sem.
Kaj boš, če te eden od njih zasači? -Odvisno od tega, kateri.
Gospodična Torzo, na primer...
Izbij si jo iz glave.
Ona je nedvomno 'jej, pij in se veseli' tip dekleta.
Ja, končala bo kot rejena, nesrečna pijanka.
To pa.
Ko že govoriva o bridkosti; uboga gospodična Osamljenka.
Znova se je uspavala s pijačo, sama.
Ubožica. No ja, morda pa nekega dne najde svojo srečo.
Ja, nekdo pa jo bo izgubil.
Ni nikogar v tej soseski,
ki bi se zagledal vanjo?
Ne...
Mogoče pa bo kmalu na voljo trgovec.
Oh, se z ženo razhajata?
Ni mi čisto jasno.
Sinoči, ko je deževalo, je parkrat odšel ven,
s svojim kovčkom z vzorci. -No, mar ni trgovec?
Kaj pa naj bi prodajal ob treh zjutraj?
Žepne svetilke. Svetlikave številčnice za ure.
V temi vidne hišne številke.
Ne bi rekel. Nisem tega mnenja.
Mislim, da je nekaj odnašal iz stanovanja.
Aha, osebne stvari.
Stisnil bo rep med noge, strahopetec.
Ja. Veš, včasih je slabše ostati kot pobegniti.
Pa ja, posebne vrste nizkotnež mora biti, da počne kaj takšnega.
Kaj pa to dopoldne?
Je kaj novega?
Vse rolete v stanovanju so spuščene.
V tej vročini? -Ja.
No, zdaj so pa dvignjene.
Umakni se! Nazaj. -Kam pa naj grem? Kaj se dogaja?
Pridi, da te ne vidi. -Kaj pa je? -Umakni se mu izpred oči.
Trgovec se ozira skozi okno. Vidiš?
Stran! Videl te bo.
Nisem sramežljiva. Že prej so me ogledovali.
To ni običajno ogledovanje.
Takšno oprezanje se pojavi,
ko se človek boji, da ga nekdo opazuje.
Pojdi stran od tam. Proč pojdi.
Nagnal te bo. V hišo pojdi.
V hišo.
Adijo, gospod Jefferies. Jutri se vidiva.
Aha.
Da ne bi spet prespal na tem stolu. -Aha.
''Aha. Aha.'' Veličasten sogovornik.
Stella...
Bi vzela tistile daljnogled iz torbice in ga prinesla sem?
Težava.
Jo že voham.
Kako bom vesela, ko te rešijo mavca in bom lahko odšla od tod. -Aha.
Do kod mora dekle, da bi jo opazil?
No, če je zadosti ljubka, ji ni treba nikamor.
Zadostuje, da obstaja.
Mar jaz ne?
Nameni mi pozornost.
Nisem ravno na nasprotni strani sobe.
Tvoje misli so... Ko pa si želim moškega, hočem celega.
Nisi nikoli imela nobenih problemov?
Prav zdaj ga imam.
Jaz tudi.
Povej mi ga.
Zakaj?
Zakaj le bi človek trikrat odšel iz stanovanja
in to v deževno noč, s kovčkom, potem pa bi se trikrat vrnil?
Všeč mu je, kako žena pričakuje njegovo vrnitev. -Ne, ne...
Ne, ne. Njegova že ne.
Zakaj danes ni šel na dalo?
Delo doma. Je pač bolj zanimivo.
Kaj tako zanimivega je v mesarskem nožu
in majhni žagi,
zavitima v časopisni papir?
Nič, hvala bogu.
Zakaj ga cel dan ni bilo v ženini spalnici?
Na to si ne upam odgovoriti.
Poslušaj tole. Ti bom jaz povedal, Lisa.
Tam je nekaj hudo narobe.
Jaz pa se bojim, da je z mano. -Kaj pa ti misliš?
Na nekaj tako strašnega, da si niti reči ne upam.
Pred par minutami je šel ven kar v majici, ni se še vrnil.
S tem se bo težko spoprijeti.
Le kako lahko razkosaš človeško telo?
Jeff, kar odkrito ti bom povedala. Pričenjaš me strašiti..
Jeff, me sploh poslušaš? Pričenjaš me stra...
Vrača se.
Jeff, ko bi se le videl! -Kaj pa je?!
Posedati ob oknu in si krajšati čas je eno,
a početi to kar ti, z daljnogledom
in burno domišljijo o vsaki malenkosti, ki jo vidiš, je bolestno!
Nemara misliš, da to počnem za zabavo?
Pojma nimam zakaj to počneš,
a če ne prenehaš, bom šla od tod.
Le kaj... -Kaj sploh iščeš?
Rad bi le ugotovil, kaj je s trgovčevo ženo.
Samo to. Sem zaradi tega nor?
Kaj te navaja na misel, da se ji je nekaj primerilo?
Veliko stvari. Invalid je. Potrebna je stalne nege.
Pa ji ni ne mož, ne kdorkoli drug, že cel dan namenil pozornosti. Zakaj?
Mogoče je umrla. -Kje je potem doktor?
Kje je pogrebnik?
Utegne spati, zaradi pomirjeval.
Prišel je v spalnico. Ni kaj videti.
Nekaj je. Skozi to okno sem videl.
Videl sem pričkanje in družinski prepir,
pa skrivnostna nočna potovanja,
nože, žage in vrv.
Od sinoči ni o ženi ne duha ne sluha. No, pa mi povej kje je.
Ne vem. -Kaj počenja? Kje je?
Mogoče jo je zapustil. Nimam pojma. Ne tudi ne briga!
Številni imajo nože, žage in vrvi naokrog po hišah. -On je...
In veliko mož cel dan ne spregovori s svojimi ženami.
Veliko žena sitnari, možje jih sovražijo in prično se težave,
a resnično zelo malo je umorjenih, če razmišljaš o čem takšnem.
A tej misli se nisi mogla izogniti, ni tako?
Lahko si videl vse njegovo početje, mar ne?
Seveda, jaz sem... -Videl si, saj so bile rolete dvignjene,
hodil je po hodniku, ulici, dvorišču. -Na dvorišču sem ga videl saditi rože...
Jeff, misliš, da bi ti morilec dopustil vse to videti?
Da ne bi spustil rolet in se skrival za njimi?
Povem ti, da je prebrisan. Ali malomaren.
V tem slučaju nisi preveč pameten.
Morilec ne bi nikoli razkazoval svojega zločina pred odprtim oknom.
Zakaj ne?
Po tvoje, se za tistim oknom utegne skrivati še kaj strašnejšega.
Kje? Oh.
Brez komentarja.
Pa ponoviva od začetka, Jeff.
Povej mi o vsem, kar si videl
in kako si to razlagaš.
Ja?
Na poštnem nabiralniku
v drugem nadstropju, je napisano ''Gospod in gospa Lars''.
Takole: L-a-r-s.
Lars Thorwald.
Katera je številka stanovanja?
125. Zahodna deveta ulica.
Hvala, draga.
Že v redu, šef. Kaj je moja naslednja naloga?
Domov pojdi.
Prav, toda kaj počne ta hip?
Sedi v dnevni sobi, v temi.
Ni se približal spalnici.
Pojdi se domov naspat. Lahko noč.
No, za kaj gre, Jeff?
Poslušaj, Doyle. Tega ti pač ne morem povedati po telefonu.
Sem moraš priti in si vso stvar ogledati. -Kaj pa?
Oh, verjetno sploh nič pomembnega. Le umorček v soseski.
Si omenil umor, Jeff? -Ja, pa sem ga res.
Oh, daj no...
Hotel sem ti le preskrbeti malce posla, nič drugega. -No, hvala.
Mislil sem si, da bo dober detektiv zgrabil priložnost za odkritje.
Nisem v službi. -Kaj?
Slučajno imam prost dan.
Veš, običajno posnamem najboljše fotografije, ko imam prost dan.
Se bom oglasil. -Zmenjeno, Doyle. Pa čimprej.
Naj ti bog povrne, Stella.
Ježež, poglej si tole.
Ne znam ti povedati, kako zaželen je bil ta pogled.
Me sploh ne čudi, da te mož še vedno ljubi.
Policija. -Kaj?
Klical si policijo. -No, pravzaprav ne.
Neuraden klic. Moj stari prijatelj.
Moj stari, čemerni prijatelj.
Kje pa misliš, da jo je razkosal?
Seveda. V kopalni kadi.
Edino mesto je, iz katerega je lahko izpral kri.
Bolje, da odnese zaboj, predno se začne cediti iz njega.
Harry?
Poglej! Poglej, gospod Jefferies.
O, bog. Mislil sem si, da bo Doyle prispel predno zaboj izgine,
sicer bi poklical policijo. Zdaj ga bomo izgubili.
Nehaj stokati. -Nikar ne počni neumnosti.
Samo napis na tovornjaku si grem pogledat.
Jaz bom opazoval ulico.
Medkrajevni pogovor.
Nisi videl uboja niti trupla. Kako torej veš, da se je zgodil umor?
Ker je bilo vse, kar je ta tip počel, sumljivo:
izleti v deževno noč, noži pa žage in z vrvjo povezan zaboj,
povrh vsega pa še njegove žene ni več.
Priznam, da je vse slišati precej skrivnostno.
Lahko je karkoli. Umor je zadnja možnost.
Doyle, ne govori mi, da je brezposeln čarovnik,
ki sosesko zabava s svojimi triki.
Da ne bi rekel kaj takega. -To je preočiten in neumen način umora.
Izpred 50 oken?
Potem pa sedi tamle, čakajoč, da ga prime policija?
V redu, policaj. Opravi svojo dolžnost. Pojdi tja in za zgrabi.
Jeff, še veliko se boš moral naučiti o umorih.
Veš, idioti so izvršili tako premetene umore,
da je bilo potrebnih 100 izurjenih policajev, da jih ujamejo.
Ta trgovec ni kar tako, po večerji, potolkel žene po večerji,
jo stlačil v zaboj in spravil v skladišče.
Stavil bi, da je bilo tako.
Večino tega je storjenega... v paniki.
A to je en primer od 1000.
Še vedno poseda v stanovanju. Ta človek že ni paničen.
Misliš, da sem si vse skupaj izmislil?
No, menim da nekaj si videl,
kar pa je nemara zelo preprosto razložiti.
Aha. Na primer? -Žena se je odpravila na potovanje.
Njegova žena je bila bolna, v postelji.
Ja, tako si rekel.
No, Jeff, odpraviti se moram dalje.
Na oddelku ne bom poročal o tem. Malo bom preveril na lastno pest.
Nima se smisla izpostavljati posmehu javnosti.
Hvala ti.
Vemo, da je žena izginila, poskusil bom ugotoviti kam.
Opravi to.
Si imel v zadnjem času glavobole?
Nobenega, dokler se nisi pojavil ti.
Bo že ponehal, hkrati s prividi.
Se vidiva.
Stran pojdi.
Stanovanje je najel za 6 mesecev.
Izkoristil je nekaj več kot 5 mesecev in pol.
Umirjen je, pije, a nikoli do pijanosti.
Račune plačuje redno, z denarjem, zasluženim
s prodajo imitacije nakita.
Drži se sam zase. Z njim ali z ženo se ni zbližal noben sosed.
No, mislim, da so pri njej zamudili priložnost.
Nikoli ni zapustila stanovanja. -Kje torej je? -Do včerajšnjega jutra.
Kdaj pa? -Ob 6:00.
Ob 6:00...
Mislim, da sem ravno takrat zadremal.
Kakšna škoda.
Thorwaldova sta natanko takrat odhajala iz stanovanja.
Se počutiš malce bedno?
Ne, zaenkrat še ne.
Kako kaj tvoja žena? -Oh, v redu.
Kdo pravi, da sta odšla ravno takrat?
Kdo je šel kam? -Thorwalda, ob 6:00.
Aja. Upravnik zgradbe, pa še dva stanovalca.
Enoglasna izjava, brez pomislekov. Pismena, črno na belem.
Thorwalda sta bila namenjena na železniško postajo.
Povej mi, Tom, kdo lahko to z gotovostjo reče?
Je mar na njuni prtljagi pisalo:
''Grand Central sicer bo aretacija''?
Upravnik je srečal Thorwalda ob povratku.
Povedal mu je torej, da je ženo poslal z vlakom na deželo.
A tako. Saj sem rekel, da je tale upravnik kar pripraven fant.
Si preveril njegovo bančno bilanco?
Kaj?! -Je to sploh informacija?
Prevzeta verzija nedokazljive osebne izpovedi morilca je. Thorwalda.
Je dejansko kdo videl ženo vstopiti na vlak?
Zoprno mi je opomniti te,
a povod vsega je bila tvoja izjava, da je bila umorjena.
Pa je kdo, vključno s tabo, dejansko videl umor?
Kaj... kaj se pa greš?
Si zainteresiran v rešitev primera, ali pa bi me rad osmešil?
Če bo le mogoče, oboje.
Čas je že, da narediš kaj pametnega. Pojdi preiskat Thorwaldovo stanovanje.
Dokazov je gotovo čez glavo.
Tega ne morem.
Saj nisem mislil takoj ta hip, pozneje pač, ko bo odšel na pijačo,
po časopis, po karkoli. Česar ne ve, mu ne bo škodilo.
Tega ne morem, četudi ga ni v stanovanju.
Je mar... mar ima...
Ima mar policijska pooblastila, kaj takšnega?
Daj no, da ne bom hud.
Niti detektiv ne more vkorakati v stanovanje in ga preiskati.
Če me zasačijo pri tem, sem v 10 minutah ob značko.
Odlično. Poskrbi torej, da te ne zasačijo.
Če kaj najdeš, si izsledil umor,
ne bo jim torej mar za par hišnih pravil.
Če ne najdeš ničesar, je kolega nedolžen.
Kljub tveganju, da te razjezim,
bi te rad opomnil na Ustavo in na izrek:
''preskrbi si nalog pri sodniku, ki zna recitirati Ustavo.''
Zanj mora zahtevati dokaz. -Pa mu ga daj.
Ja, se že slišim:
''Vaša milost, prijatelja imam, ki je ljubiteljski detektiv.
Minuli večer, po obilni večerji, je...
mi je pravilnik države New York vrgel naravnost v obraz
in to vseh 6 zvezkov.
Veš, do jutra v stanovanju verjetno ne bo več dokazov,
pa saj to sam veš.
Detektivova nočna mora.
Kaj potrebuješ, da lahko pričneš s preiskavo?
Povej mi no, kaj potrebuješ? Krvave stopinje, ki vodijo do vrat?
Nadlegovanja zagotovo ne potrebujem. Poklical si me in me prosil za pomoč.
Zdaj pa se obnašaš kot davčni zavezanec.
Kako sva se sploh lahko prenašala v letalu
cela 3 medvojna leta?
Moral bom oditi na železniško postajo
in preveriti Thorwaldovo zgodbo.
Oh, pozabi na zgodbo.
Najdi zaboj. Gospa Thorwald je v njem.
Oh, skoraj bi pozabil.
V Thowardovem poštnem nabiralniku je bila razglednica. Bila je...
poslana včeraj ob 15:30 iz Merritsvilla.
To je 130 km severneje od tod.
Takole piše: ''Prispela sem.
Se že počutim bolje. Ljubim te, Anna.''
Oh... je tala...
Anna... Je ta, katera mislim da je?
Gospa Thorwald. -Aha.
Potrebuješ še kaj, Jeff?
Lahko mi pošlješ dobrega detektiva.
Oh, mimogrede, kje pa je gin? -Jaz ga bom prinesla.
Še hitreje, pa levo roko privzdigni.
Veliko je minulo sanj.
Poskusita znova.
Sanjala sem mnogo sanj.
Čakajoč
na ljubezen mojo pravo,
da pojavi se
vsak večer.
Zdi se,
da nekdo izpolnil
sanje je moje.
Čeprav obraz, ki ga poljubljam,
ni še znan.
Prepustila sem srcu zaplesati
na številne prijetne viže.
A zdaj
le ena pesem
in le ene
sanje ostale so.
Ta edina pesem, to si ti.
In končno
vem
da ti si ta,
o katerem sanjale sem
dolgo že tega.
Halo? -Halo, gospa Doyle? -Tako je.
Ponovno Jeff. Se je Tom že vrnil?
Ne še, Jeff.
To pomeni, da se sploh še ni javil?
Nobenega glasu. Je kaj res pomembnega, Jeff.
Ja, bojim se, da je.
Poklicala te bom takoj, ko se pojavi.
Ne, ne beli si glave s tem.
Samo čim hitreje naj pride sem.
Izgleda, da Thorwald nocoj odhaja.
Kdo pa je Thorwald? -Vedel bo, o čem govorim.
Veš, Thorwald je moški, naj te ne skrbi.
Lahko noč, tepček. -Lahko noč.
Spet medkrajevni pogovor.
Nekdo je pred vrati.
Živijo. -Zdravo.
Zdravo.
Kaj si storila z lasmi? -Oh, le...
Poglej si Thorwalda. Pripravlja se na odhod. Kar poglej ga.
Ni videti, da bi se mu mudilo.
Vso kramo je zložil na eno od postelj:
srajce, obleke, plašče, nogavice.
Celo ženino torbico iz krokodiljega usnja. -Kaj je z njo?
Obešena je bila na posteljni stebriček.
Skril jo je v predalnik. Vsaj prej je bila tam.
Vzel jo je ven, odšel do telefona in opravil medkrajevni pogovor.
V torbici je imel ženin nakit.
Zdel se je zaskrbljen glede tega. Nekoga je spraševal za nasvet.
Nekoga, a ne žene.
No, nikoli nisem opazil, da bi njo spraševal za nasvet.
Vedno mu je bila na voljo, a nisem ga videl, da bi jo karkoli vprašal.
Sprašujem se, kam gre. -Kaj pa vem.
Verjetno se sploh ne bo vrnil. -Bo se. Njegove stvari so še vedno tam.
Mislim, da je varneje prižgati luč. -Ne, ne še!
V redu, zdaj jo lahko prižgeš. Zavil je nekam na desno.
Cel ljubi dan sem se poskušala osredotočiti na svoje delo.
Si razmišljala o Thorwaldu? -Pa o tebi in tvojem prijatelju Doylu.
Se ti je kaj oglasil, odkar je odšel. -Niti z besedico.
Rekel je, da gre preverit zadeve glede železniške postaje in zaboja.
Gotovo se še vedno ukvarja s tem.
Te nekaj muči?
Ne zdi se mi smiselno. -Kaj pa?
Ženske nismo tako nepredvidljive.
Hm. No, ne bi vedel, o čem razmišljaš.
Ženska ima najljubšo torbico,
vedno si jo obesi ob posteljo, kjer jo lahko zlahka doseže.
Potem nenadoma odide na potovanje, pa jo ne vzame s sabo. Zakaj?
Ker se ji niti sanjalo ni, da gre na pot,
tam, kamor je odšla, pa torbice ne potrebuje.
To že, a to je vedel le njen mož.
Glede nakita pa... Ženske ga ne shranjujejo v torbici,
kjer bi se zvil, opraskal iz zavozlal.
Ga mar skrivajo med soprogove obleke?
Nikakor. Pa tudi ne puščajo ga kar tako.
Kajti, razen ob odhodu v bolnišnico,
bo ženska s seboj vedno vzela ličila, parfum in nakit.
Odloži ga tja. Vse to torej nosijo s sabo?
To je osnovna oprema.
In ne puščaš jo v moževem predalniku,
v svoji najljubši torbici.
Se strinjam s tabo, srčece. Strinjam se.
Tom Doyle je imel tudi za to primeren odgovor.
Da je gospa Thorwald odšla včeraj ob 6:00, skupaj s svojim možem?
Tako trdijo očividci.
No, jaz pa imam za gospoda Doyla primeren ugovor.
To že ni bila gospa Thorwald, sicer se ne spoznam na ženske.
Kaj pa očividci? -Strinjala bi se, da so videli žensko,
a to ni bila gospa Thorwald.
Zaenkrat še ne. -Tako torej?
Pridi sem.
Rada bi videla prijateljev obraz, ko mu poveva.
Ne daje vtis kaj prida detektiva.
Oh, ne bodi prestroga z njim. Nepopustljiv je.
Prepričan sem, da se bo prikazal.
Ne priganjaj ga. Na razpolago imava celo noč.
Kaj celega imava? -Noč.
Ostala bom pri tebi.
To boš morala objasniti lastniku stanovanja.
Imam prost konec tedna.
Odlična stvar, a imam le eno posteljo.
Če ne boš takoj utihnil, bom... ostala tudi jutrišnjo noč.
Nimam ti možnosti ponuditi... pižam.
Rekel si, da moram preživeti zgolj z enim kovčkom.
Stavila bi, da tvoj ni tako majhen. -Je to kovček?
Prenočitveni kovček 'Marc Cross'. -Ops.
Majhen, a kljub temu dovolj prostoren.
Videti je, kot bi pakirala v naglici.
Poglej si no. Ni to osupljivo?
Zamenjala te bom... moja ženska intuicija ti predlaga nocoj počitek v postelji.
Nič ne bo iz tega.
Spet ta skladba.
Od kod moškemu navdih, da napiše kaj takšnega?
No, enkrat mesečno ga dobi od lastnice stanovanja.
Neskončno lepa je.
Želim si biti ustvarjalna. -Oh, srčece, saj si.
Ti... ti imaš velik talent za zaostrovanje situacij.
Ga imam? -Brez dvoma.
Kot tvoja prenočitev brez povabila.
Presenečenje je najvažnejši element napada.
Poleg tega sploh nisi na tekočem z detektivskimi romani.
Ko so v težavah, vedno priskoči zvesto dekle,
ki jim rešuje kožo.
Je to ta ista, ki jih rešuje iz krempljev
besnih, preveč strastnih hčera bogatašev?
Ista. -To je torej ta, a?
Smešno. Nikoli se ne konča s poroko z njo, ni tako?
Čudna stvar. -Takšna je usoda.
Zakaj se ne lotim česa prijetnejšega?
Vsekakor.
V mislih imam kuhinjo, pripravo kave.
Prima, pa če malo konjaka, boš?
Harry.
Jeff. -Živijo.
Kaj si še izvedel o tem Thorwaldu?
Zadosti, da me skrbi, ker kasniš in smo izgubili sled za njim.
Misliš, da je popihal. -Vso svojo lastnino
je pustil kar v spalnici, čaka na pakiranje.
Pravkar grejem konjak. Gospod Doyle, domnevam.
Tom, to je gospodična Lisa Fremont.
Kako kaj? Misliva, da je Thorwald kriv.
Previdno, Tom.
Halo. -Poročnika Doyla.
Ja, tukaj je. Zate.
Halo? -Je to poročnik Doyle?
Pri telefonu. Ja.
Zmenjeno.
Razumem. Hvala... Adijo.
Kava bo vsak hip.
Jeff, mu ne boš povedal o nakitu?
O nakitu?
V spalnici je med obleke skril ženin nakit.
Sta prepričana, da je pripadal ženi? -Bil je v njeni najljubši torbici.
Gospod Doyle, to lahko vodi le k enemu zaključku.
In ta je?
Da včeraj zjutraj ni odšel v spremstvu gospe Thorwald.
Takšen je vajin ugotovitev? -Ja.
Ženska se enostavno ne loči od svojega nakita,
ko se odpravi na pot.
Daj no, Tom. Saj pravzaprav ne rabiš takšnih informacij, ni tako?
Dejstvo je, da jih ne.
Lars Thorwald je prav toliko morilec kot jaz.
Hočeš reči, da lahko pojasniš vse, kar se je zgodilo in se še dogaja?
Ne, pa ti tudi ne.
To je skrivni, zasebni svet, v katerega vtikaš svoj nos.
Ljudje v zasebnosti počno veliko stvari, ki jih javnosti ni možno razložiti.
Kot je odstranjevanje žena?
Izbijta si to misel iz glave. Le zavedla vaju bo.
Kaj pa nož in žaga?
Ti nimaš žage? -No, imam. Doma, v garaži.
Koliko ljudi si razkosal z njo?
Ali pa s stotinami nožev, ki si jih imel?
Tvoja logika je nazadnjaška.
Ne moreš kar prezreti izginotja žene, pa zaboja in nakita.
Preveril sem na železniški postaji. Kupil je vozovnici.
10 minut kasneje je pospremil ženo na vlak.
Na potovanje v Merritsville. Očividcev je cel kup.
Lahko, da je bila ženska. A ni mogla biti gospa Thorwald.
Tisti nakit... -Poslušaj, gospodična Fremont.
Ženska intuicija se prodaja v revijah,
a v resničnem življenju, je kljub vsemu le bajka.
Še sam ne vem, koliko let sem zapravil
za raziskavi sledi, ki so temeljile na ženski intuiciji.
Dovolj bo! Že vidim, da zaboja nisi našel.
In vse skupaj je le povzetek govora, ki si ga imel na policijski zabavi.
Našel sem zaboj, pol ure za tem, ko sem odšel od tod.
Verjetno je za moškega običajno, da zaboj poveže z debelo vrvjo?
V primeru, da je ključavnica razbita, je.
Kaj si našel v zaboju, kakšno osorno sporočilo zame?
Obleke gospe Thorwald.
Čiste, lepo zložene, sicer ne prav imenitno, toda primerno.
Jih nisi vzel za analizo?
Poslal sem jo po bolj prijazni in uradni poti.
Zakaj bi ženska, ki gre na nezahtevno, kratko potovanje,
s seboj vzela vse imetje?
Naj se s tem ukvarja predstavnica ženske psihologije. Kaj praviš?
Rekla bi, da se nima namena vrniti.
Pojav je poznan kot družinski problem.
Če se ne namerava vrniti, čemu je to zamolčala lastniku stanovanja?
Ti bom kar povedal zakaj.
Nekaj je prikrivala.
Pa ti, svojemu lastniku stanovanja vse poveš?
Ah, sem ti rekel, da bodi previden, Tom.
Če bi ne bil med vojno previden pri pilotiranju tistega izvidniškega letala,
ti sploh ne bi imel priložnosti posneti fotografij,
ki so ti prinesle odlikovanje, dobro službo, slavo in denar.
Kaj pravita, bi prisedla k prijetnemu, prijateljskemu popivanju?
Pozabimo na vse skupaj.
Lahko si pripovedujemo laži o starih, dobrih medvojnih dneh.
Hočeš reči, da je zate primer zaključen?
Ni primera, ki bi ga zaključil, gospodična Fremont.
Bomo še kaj spili?
Ja, saj imaš prav.
Mislim, da se je bolje oditi domov naspat.
Na zdravje.
Oh... nisem kaj prida pivec.
Jeff, če boš še rabil pomoč,
jo poišči v rumenih straneh telefonskega imenika.
Oh, kako mi je všeč duhovito slovo.
Na koga je bil naslovljen zaboj? -Na gospo Anno Thorwald.
Potem pa počakaj in ugotovi, kdo ga bo prevzel.
Oh, tisti klic malo prej... Dal sem jim tvojo številko.
Upam, da ne zameriš. -Odvisno od tega kdo so.
Policija v Merritsvillu.
Sporočili so, da je zaboj pravkar prevzela...
gospa Anna Thorwald.
Ne bodita predolgo pokonci.
Poglej. -Kaj?
Ja... Nekam mlad je, mar ne?
Kaj pa počenjaš?!
ali pa le hladna in zapuščena,
očarljiva umetnina.
Saj veš kako nerad se strinjam z Thomasom J. Doylom,
a utegne kar držati, ko je rekel,
da se tam zunaj dogajajo precej zasebne stvari.
Sprašujem se, je etično opazovati človeka
skozi daljnogled in teleobjektiv.
Mar ti...
Je to zate etično, čeprav bi dokazala, da ni zagrešil zločina?
Nisem ravno zagovornica etike gledanja skozi okno.
Seveda, lahko mi povrnejo,
me gledajo kot hroščka v kozarcu, če si le zažele.
Jeff, če bi kdo vstopil sem, ne bi verjel svojim očem.
Kaj? -Ti in jaz s kislima obrazoma,
preplavljena z obupom, saj sva ugotovila, da mož ni ubil svoje žene.
Dvoje najstrašnejših krvosesov sva, kar jih poznam.
Lahko bi bila malce srečnejša, ker je uboga ženska živa in zdrava.
Le kaj se je zgodilo z izrekom: ''Ljubi svojega bližnjega''?
Veš, mislim, da ga bom jutri pričel oživljati.
Ja, pričel bom z gospodično Torzo.
Ni šans, pa če se moram preseliti v stanovanje tam čez...
in vsako uro izvajati 'Ples sedmih tančic' iz 'Salome'.
Predstava je za nocoj zaključena.
Predogled prihajajočih atrakcije.
Je gospod Doyle mislil, da sem ta kovček ukradla?
Ne, Lisa. Mislim, da ne.
Kako se ti zdi? -Torej, uh...
Vprašala bom malce drugače. -Hvala.
Ti je všeč?
Ja, všeč mi je. -No...
Kaj je narobe?
Je kdo ranjen? -Za psa gre.
Nekaj se je zgodilo psu.
Je kdo padel skozi okno?
Tam zunaj je pes.
Mrtev je. Zadavljen. Zlomljen vrat ima.
Kateri od vas je to storil.
Kdo od vas je ubil mojega psička.
Oh... sploh ne poznate pomena besede 'sosedje'.
Sosedje se razumejo med sabo,
se pogovarjajo med sabo, skrbi jih, je njihov bližnji živ ali mrtev!
Tega ne počne nihče od vas.
Ne morem si zamisliti, da je nekdo od vas tako nizkoten,
da je ubil nemočnega, prijaznega kužka.
Edinega v tej soseski, ki je imel vse rad!
Ste ga ubili zgolj zato, ker vas je imel rad? Samo zato, ker vas je imel rad?!
Pojdiva noter.
Pridite. Gremo nazaj. Saj je le pes. Gremo.
Veš, za trenutek bi me Tom Doyle skoraj prepričal,
da se motim.
Se mar ne? -Poglej.
V celi zgradbi le ena oseba ni pristopila k oknu. Poglej.
Zakaj bi Thorwald želel ubiti psička?
Ker je preveč vedel?
Mislita, da je bilo ta prizor vredno čakati ves dan?
Mar čisti stanovanje?
Pere stene kopalnice.
Hm... precej so morale biti oškropljene.
Kako da ne? Saj smo vsi tega mnenja.
Ubil jo je tam notri, pa mora počistiti predno pokaže pete.
Oh, Stella, besede pa znaš izbirati.
Nihče še ni izumil prikupnega izraza za ubijanje.
Lisa, tam zadaj na polici je rumena škatlica, jo vidiš?
Zgornja? -Ta na vrhu, ja.
Pa še pripravo za gledanje mi prinesi.
Nečesa sem se domislil... Ti so izpred dveh tednov.
Upam, da sem razen noge v mavcu, posnel še kaj več. Le kateri je...
Kaj pa iščeš?
Tu je nekaj in če se ne motim, sem razrešil umor.
Gospe Thorwald? -Ne.
Ne, umor psa.
Aha. Mislim, da vem, zakaj je Thorwald ubil tega psa.
Izvoli, oglej si. Povej mi kaj vidiš.
Zdaj pa odmakni posnetek.
Znova si ga oglej.
Pa ga ponovno odmakni. Opaziš?
Jaz... samo slika dvorišča je...
A s pomembno spremembo. Z eno pomembno spremembo.
Te rože, ki jih neguje Thorwald slabo uspevajo.
Misliš tam, kjer je ovohaval pes?
Aha. Tam, kjer je kopal. Oglej si te rože.
Poglej, tisti dve rumeni ciniji na tem koncu
nista tako visoki kot prej.
Od kdaj se rože v dveh tednih zmanjšajo?
Tam je nekaj zakopano. -Gospa Thorwald.
Ti pa bolj poredko zahajaš na pokopališča, drži?
Gospod Thorwald je bolj težko strpal ženino truplo
pod to majhno gredico.
Razen, se razume, če jo ni zagrebel v pokončnem položaju,
v tem primeru pa ne bi rabil noža in žage.
Ne, mnenja sem, da je raztresena po celem mestu.
Noga je v predelu East River... -Oh, Stella, prosim te!
Ne, ne, ne. Nekaj je tam notri.
Te rože so bile odstranjene in znova posajene.
Mogoče sta pa nož in žaga. -Ja...
Pokliči poročnika Doyla. -Ne, počakajmo.
Počakajmo, da se malce stemni, potem pa si oglejmo gredico.
Boš šla ti? Ničesar ne boš prekopavala in nosila glave naprodaj.
Ne, ne, mi bomo...
Ne bomo poklicali Doyla, dokler ne ugotovim, kje je truplo gospe Thorwald.
Toda najti moramo način kako priti v njegovo stanovanje.
Pakira.
Izvoli, daj mi svinčnik.
Stella podaj mi papir. Tam zgoraj nekje je.
Tamle je.
LARS THORWALD. KAJ SI JI STORIL?
Napravil si to, Thorwald. Napravil si.
Pazi, Lisa, prihaja. -Tega ji ne bi smel nikoli pustiti.
če bo kdaj... -Glej. Glej.
Ah... Hvala bogu, opravljeno je.
Bo kaj narobe, če ga zvrnem kozarček? -Pa ja. Kar izvoli.
Nobenega dvoma ni. Odhaja. Vprašanje je le, kdaj.
Bi te motilo, če uporabim kukalo.
Kar izvoli, a pod pogojem, da mi poveš kaj vidiš.
Čudno se mi zdi... -Kaj te čudi?
gospodična Osamljenka si je pravkar pripravila nekaj, kar izgleda kot
kapsule tri-ekonal rodija.
Jih prepoznaš od tu? -Opravka sem imela s količinami,
da bi cel Hackensack prespal zimo.
Jih ima zadosti, da bi... -Ne, le počitek ji bodo olajšale...
Mar ni šlo na tesno?
Kako je reagiral, ko si je ogledal sporočilo?
Ni bil tiste vrste izraza, ki bi mu zagotovil
kratkoročno bančno posojilo.
Jeff, torbica!
Predpostavljajmo, da je poročni prstan gospe Thorwald
med nakitom, ki je v tej torbici.
Med telefonskim pogovorom je v roki držal 3 prstane:
diamantnega, drugega z neke vrste velikim kamnom
in pa čisto preprosto zlat prstan.
Zadnja stvar, ki bi se ji odrekla, bi bil njen poročni prstan.
Stella, ti svojega kdaj puščaš doma?
Do tega prstana je možno priti le, če mi ga kdo stakne s prsta.
Pojdiva dol ugotovit kaj je zakopano v gredici.
Zakaj pa ne? Od nekdaj sem si želela spoznati gospo Thorwald.
O čem pa govorita... -Imaš lopato?
Lopato? Jasna stvar, da jo nimam.
Verjetno je kakšna v kleti. -Nikar. -Jeff, če imaš slab želodec, peč ne glej.
Da bi imel slab želodec? Jaz že nisem preobčutljiv.
Nočem pa, da končata kot tisti kuža. To je to.
Oh, veš, gospodična Fremont, res utegne biti nekaj tam.
Počakajta no. Na, vzemi tole.
Nima smisla tvegati glede tega.
Takole bomo. Daj mi telefonski imenik.
Čemu le?
Mogoče ga lahko izvabim iz stanovanja.
Samo par minut nam je treba.
Bom videl, če jih bom lahko zagotovil 15.
Kako? -Thorwald.
Thorwald... Thorwald.
Chelsea 2-7099.
2-7099.
Enkrat smo ga že prestrašili, mogoče nam uspe znova.
No, nemara preveč lahkomiselno izgovarjam tale ''mi''.
Tveganje je namreč vajino.
Bova glasovali glede tega, Stella? -Enoglasno strinjanje.
Chelsea... 2-7099. Pazita.
Chelsea.
2... 7...
Dajmo, dvigni, Thorwald.
Daj no, radoveden si.
Sprašuješ se, te kliče punca, zaradi katere si ubijal.
Daj, dvigni.
Halo? -Si dobil moje sporočilo?
No, si ga dobil, Thorwald?
Kdo si?
Dal ti bom priložnost, da ugotoviš.
Dobiva se v baru hotela 'Albert'.
Pridi takoj!
Le zakaj bi? -Na mali poslovni sestanek...
da urediva zapuščino tvoje bivše žene.
Jaz... pojma nimam, kaj misliš s tem.
Dajmo. Ne zavlačuj, Thorwald,
sicer bom zaključil pogovor in poklical policijo.
Pri sebi imam samo 100 $. -Dovolj za začetek.
Zdaj sem v 'Albertu'. Pričakujem te.
Pridi, Stella. Greva.
Ena od vaju naj bo stalno pozorna na to okno.
Če ga vidim vračati se, bom dal znak z bliskavico.
Stanovanje Doylovih.
Zdravo, pri aparatu L. B. Jefferies. Sem prijatelj gospoda Doyla.
S kom govorim? -Varuška sam.
Oh... kdaj pričakujete, da se bo vrnil?
Do 1:00. Odšli so na večerjo, mogoče pa zavijejo še v nočni klub.
Aha. Tako torej.
Če pokliče, bi mu naročili, naj se nemudoma javi L. B. Jefferiesu?
Utegnem imeti precejšnje presenečenje zanj.
Prav, pa imamo vašo številko, gospod Jefferies?
On jo ima. Lahko noč. -Lahko noč.
Ah, Stella se je motila glede gospodične Osamljenke.
Lisa, kaj pa... Nikar...
Nikar...
Lisa, kaj pa počenjaš. Ne hodi...
Li...
Daj, Daj! Pojdi ven od tam!
Naročila je, da pozvoniva na Thorwaldov telefon. Takoj, ko ga opaziva.
Ta hip bova pozvonila! Ne, daj ji še minuto časa.
Dobro, kolegi, poskusimo še enkrat od začetka.
Gospodična Osamljenka...
Oh, pokliči policijo!
Operaterka. -Zvežite me s policijo, s šesto postajo.
Razumem, gospod.
Gospod Jefferies, zaradi glasbe se obotavlja.
Kaj?! Lisa!
Lisa...
Šesta policijska postaja. Narednik Allgood.
Halo, halo! Poslušajte, moški je napadel žensko na Zahodni 9. ulici, št. 125.
Drugo nadstropje, z dvoriščne strani.
Pa pohitite!
Vaše ime? -L. B. Jefferies.
Telefonska številka? -Chelsea 2-5598.
Dve minuti.
Vrata so bila odprta.
Saj sem ti povedala... -Oh, ne!
Pusti me! Jeff!
Oh, ne! Zakaj... -Jeff! Jeff!
Jeff!
Lisa!
Stella, kaj bova storila?
Jeff! Jeff! -Prihajajo.
Kaj pa poskuša storiti? Zakaj ga ne ovadi?
Pametna punca je. -''Pametna punca''? Aretirana bo.
Tako se bo izvlekla od tam, drži?
Poglej, poročni prstan!
Ugasni luč! Videl naju je!
Kako dolgo misliš, bo ostal tam?
Edino, če je neumnejši kot mislim, ne bo čakal izteka najemne dobe.
Vzemi mojo listnico iz predala tiste mize.
Čemu ti bo denar? -Plačal bom varščino za Liso.
Sam veš, da si jo prisiljen pustiti v priporu do naslednjega torka.
Potem se boš lahko, kot si načrtoval, brez mavca odplazil od tod.
Ja, poglejmo... 127 $. -Koliko potrebuješ?
No, to je njen prvi vlom, kar znese okrog 250 $.
Lisina torbica. -Ja.
Koliko ima? -Ah, 50 centov.
Na, vzemi tole. -Poslušaj, v denarnici imam kakšnih 20 $.
Kaj pa ostalo? Pa ostalo?
Ko bodo policaji videli Liso, bodo primaknili svoj prispevek.
Pohiti.
Samo trenutek. Pohiti!
Jefferies? -No, kaj pa je zdaj?
Doyle, zate imam nekaj zares velikega.
Čemu sem te moral poklicati?
Poslušaj, Jeff. Ne pokvari mi večera s še eno zgodbo o norem ubijalcu...
Poslušaj me. Poslušaj me! Lisa je v priporu. Aretirali so jo.
Tvoja Lisa? -Moja Lisa.
Fant, moral bi jo videti. Vstopila je v Thorwaldovo stanovanje,
a medtem se je vrnil in edini način, da jo izvlečem,
je bil poziv policiji.
Sem ti rekel... -Ja, vem. Rekel si mi.
Šla je pridobit dokaz in odšla je z dokazom.
Kako izgleda? -Kako? Kot poročni prstan gospe Thorwald.
Če bi bila ta ženska živa, bi ga nosila na roki, drži?
Hm... Možnost je. -Možnost? To je dejstvo.
Sinoči je ubil psa,
ker je grebel po gredici. Pa veš zakaj?
Ker je nekaj zakopal na gredici, ta pes pa je to izvohal.
Na primer staro svinjsko kost?
Res ne vem, kakšna ljubkovalna imena je Thorwald namenjal svoji ženi,
a povem ti naslednje:
ob vseh teh nočnih potovanjih s tistim kovinskim kovčkom,
ni odnašal svoje lastnine,
kajti ta je še vedno tam gori v stanovanju.
Misliš, da bi utegnila biti 'stara svinjska kost'?
V kosih. Pa še nekaj ti povem.
Vsi telefonski pogovori, ki jih je opravil, so bili medkrajevni, drži?
Torej, če je ženo klical na dan njenega odhoda,
za tem, ko je prispela v Merritsville,
čemu mu je potem z razglednico sporočila, da je prišla v Merritsville?
Čemu je to storila?
Kam so odpeljali Liso? -Na šesto policijsko postajo.
Nekoga bom poslal tja z denarjem za varščino.
Morda ga sploh ne boš potreboval. Odhitel bom tja, Jeff.
Zmenjeno. Pohiti, boš? Ta dečko ve, da je na tapeti.
Ne bo čakal tu do sodnega dne. Pohiti.
Če je prstan pravi, ga pospremimo. Se vidiva, Jeff.
Nasvidenje.
Halo? Halo, Tom.
Mislim, da je Thorwald odšel. Ne vidim...
Halo?
Kaj hočeš od mene?
Tvoja prijateljica, tista punca, bi me lahko potunkala. Zakaj me ni?
Kaj pravzaprav hočeš, kupe denarja? Nimam denarja.
Reci kaj.
Zini že! Povej kaj bi rad!
Bi mi lahko vrnil tisti prstan?
Ne. -Reci ji, naj ga vrne.
Ne morem. Ga že ima policija.
Lisa! Doyle!
Kaj je bilo to?
Poglej! Poglej v stanovanju tam čez. Pretep!
Glej, skozi okno ga bo vrgel!
Doyle!
Creele, daj mi svojo pištolo.
Žal mi je, Jeff. Hitreje nisem mogel priti.
Oh, gospod Jefferies. Naj se ga nihče de dotika. Prinesi mi medicinsko torbo...
Lisa, srčece, če se ti je kaj zgodilo...
Jeff, z mano je vse v redu. -Ježeš, sem ponosen nate.
Imaš zdaj dovolj razlogov za preiskavo?
O, ja. Nedvomno.
Poročnik Doyle. -Ja?
Vse v redu z njim? -Živ je.
Thorwald nas je pripravljen odvesti na sprehod do East Riverja.
Je povedal, kaj je zakopano na cvetlični gredici?
Je. Pa je kuža postal preradoveden, zato je moral izkopati.
V škatli za klobuke je, zgoraj, v njegovem stanovanju.
Želiš pogledati? -Ne, hvala.
Za noben njen del mi ni.
Upam, da bo uspešnica. To je prva izdaja.
Rada bi jo slišala.
Ne znam ti pojasniti, kaj mi pomeni glasba.
Oh, ljubki mali kužek.
Ne skači. Pa poskusiva znova, kužek.
Ostani miren. Miruj.
Stanley! -Živijo, mala.
Mojbog, poglej no, kaj je vojska napravila iz tebe.
Vojska me je izstradala.
Kakšno hrano imaš v hladilniku?
Fant, prima je biti doma.
Če bi mi povedal, da si ob službo,
se nama ne bi bilo treba poročiti.
Oh, ljuba. Nehaj no.
...kot sanje.
Za vedno
v objemu tvojem,
oh, Lisa.
Lisa.
prevod & priredba resuRRection
www.partis.si HD uploader "vrhovc"